![](https://cdn.kudyznudy.cz/services/webpmedia.ashx?file=/0aa18efd-c814-415a-8fba-ec00e38ac2b9/161-lipno.png.aspx&width=300&height=205)
Zeptejte se pamětníků, jak vypadaly dovolené v dobách socialismu. Možná vám budou vyprávět o cestách do Bulharska, Jugoslávie nebo alespoň k maďarskému Balatonu, ale spousta lidí zůstávala doma a vypravili se třeba jen pod stan někam na přehradu, třeba na
Slapy, na
Vranovskou přehradu nebo k
Máchovu jezeru. V kempech na jejich březích se v létě potkával celý národ.
Nejlíp bylo u vody
![](https://cdn.kudyznudy.cz/services/webpmedia.ashx?file=/c84526ca-24ea-454f-8b19-29ddf11a3861/161-machovo-jezero.png.aspx&width=300&height=205)
Důležité bylo i to, jestli firma, v níž pracovali vaši rodiče, měla vlastní rekreační středisko: právě v lesích kolem
Máchova jezera jich vyrostly stovky a není divu, že se okolí
Doks a
Starých Splavů stalo letní tuzemskou destinací číslo jedna. Tak jako dnes tu bylo plno lidí a voněly borovice, ale na pláži chyběly atrakce a i stánků bylo poskrovnu. Také kapacita ubytování byla omezená a zdaleka ne na každého se dostalo. Na konci sezony ale letní hosté odjeli a rekreační střediska i chaty zůstaly většinou až do jara prázdné.
To samé ale platilo i pro další oblíbené lokality, jako byla třeba
Vranovská přehrada na
jižní Moravě,
vodní nádrž Rozkoš u
České Skalice nebo
přehrada Seč u Chrudimi.
Prstem po mapě
![](https://cdn.kudyznudy.cz/services/webpmedia.ashx?file=/b3799647-fd4e-453e-805b-121d98813794/spindl1.jpg.aspx&width=300&height=203)
Na chatu a chalupu jezdil kdekdo, buď na vlastní, anebo ke známým. Zato dostat se na rekreaci ROH (odborová organizace Revoluční odborové hnutí) nebylo jen tak: na nejlepší místa se jezdilo jen za odměnu. To platilo zejména pro horská střediska, třeba ve
slovenských Vysokých Tatrách anebo v
Krkonoších, ve
Špindlerově Mlýně. Do tamních konfiskovaných vil se první rekreanti vypravili už rok po skončení druhé světové války.
![](https://cdn.kudyznudy.cz/services/webpmedia.ashx?file=/ac26faa7-e629-4494-98a1-59f570666f9f/stezka-korunami-stromu-lipno_1.jpg.aspx&width=300&height=169)
Zájem byl i o
Lipno, ale okolí
vodní nádrže se od té doby změnilo od základu. Zapomeňte na
bobové dráhy,
Stezku korunami stromů,
jezerní cyklostezku,
Království lesa a další atrakce: tehdy to byl odlehlý kout světa, kde v zimě fungovalo
pár lyžařských vleků a
na jezeře se dalo bruslit, v létě se chodilo do lesů na houby (ale jen tak, abyste se náhodou nezatoulali k hranicím
vojenského prostoru Boletice) a ti otužilejší se dokonce koupali. Na
Vítkův hrádek a jižní stranu jezera se dalo dívat jen zdálky: hranice republiky totiž většinou končila deset patnáct kilometrů před tou skutečnou a dál jste se dostali jen se zvláštním povolením. To platilo pro stálé obyvatele nebo zaměstnance tamních podniků, ale ne pro výletníky. Zapovězenou oblastí
Šumavy tak bylo například
Plešné jezero, o
Schwarzenberském kanálu se nemluvilo a na
Třístoličník,
Plechý nebo
Březník jste mohli docestovat leda prstem po mapě.
Místa, která neexistovala
![](https://cdn.kudyznudy.cz/services/webpmedia.ashx?file=/60d4fe35-4a97-47fa-9fa2-5fcb89b90772/161-lanovka-petrin.png.aspx&width=300&height=205)
Nejenom památky, kultura a akce, ale také nákupy, jízda metrem a svezení na dlouhých eskalátorech: to byla hlavní lákadla socialistické
Prahy.
Plavba po Vltavě do
zoologické zahrady,
jarní výlet na Matějskou pouť anebo výšlap na
Petřínskou rozhlednu se postaraly o zážitky, o kterých jste pak mohli vyprávět doma nebo ve škole. Například
petřínská lanovka ale patřila mezi atrakce, které v té době neexistovaly: v roce 1965 po deštích se na
Petříně sesunula část svahu společně s částí tratě lanové dráhy. Lanovka se znovu rozjela až po dvaceti letech, v létě roku 1985.
![](https://cdn.kudyznudy.cz/services/webpmedia.ashx?file=/b67a5db1-397f-4121-b981-6c08709a8a51/161-dolni-morava.png.aspx&width=300&height=205)
Na výlety se nejezdilo jen do hlavního města, ale také do
Telče, Českého Krumlova nebo do
Kutné Hory. Hlavní rozdíly? Podobné jako dnes na
Malé Straně,
Kampě nebo na
Starém Městě v
Praze: i když byly domy v historickém centru zanedbané, skutečně se v nich bydlelo a ulice nepatřily jen turistům. Zdaleka to ale neplatilo jen pro města: například
Dolní Morava, kterou znáte jako rozvíjející se horské středisko s
řadou sjezdovek,
Stezkou v oblacích,
mamutí bobovou dráhou a
dětskými zábavními parky tehdy byla malá osada v odlehlém horském údolí, kde lišky dávaly dobrou noc. Podobně na tom byly
Pasohlávky s
autokempem Merkur a
Aqualandem Moravia:
Novomlýnské nádrže se totiž teprve stavěly, uvedeny do provozu byly až v březnu 1989.
Slasti socialistických dovolených
Jak to bylo za socialismu s dovolenou? Bídně: mladí lidé do 30 let měli pouze dva týdny dovolené, kdo odpracoval pět až 15 let, měl nárok na tři týdny a až od 33 let věku, tedy po odpracování 15 let, vznikal nárok na čtyři týdny volna. - Zásada, že správný odpočinek by měl trvat alespoň dva týdny, se za socialismu dodržovala častěji než dnes. Čtrnáct dní v kuse relaxovala více než polovina lidí, dnes je to jen necelá čtvrtina.
- Do ciziny se sice cestovalo levněji než dnes, ale i tak cena rodinné dovolené často přesáhla dva měsíční platy. Proto bylo tak oblíbené kempování a stanování: bylo levnější, jen jste si museli včas zamluvit místo.
- Cestovat bez omezení se dalo jen do východního Německa, Polska, Rumunska, Maďarska a Bulharska, později také do Jugoslávie. K moři se dalo vycestovat i s ROH, ale to bylo skutečně jen pro vyvolené.
- Před rokem 1989 existovalo v Československu jen deset cestovních kanceláří, dominantní postavení měl Čedok. Kdo měl zájem o atraktivní destinace, musel mít známosti anebo si vystát dlouhou frontu.
- Když se někdo chtěl podívat do kapitalistické ciziny, tedy „na západ“, nestačilo koupit si zájezd. Od banky bylo třeba získat devizový příslib pro výměnu valut a nutná byla i výjezdní doložka. Ve zdlouhavém byrokratickém procesu bylo rozhodující slovo zaměstnavatele a výboru komunistické strany. A i když vám vycestování schválili, z hranic vás mohli kdykoliv vrátit: k podezření, že chcete opustit socialistický ráj, stačily skutečně jen maličkosti.